Превод: machocka Редакция: VastoLorde96
Това развитие е знак, че Бирибири ще бъде героинята!
Ти си... - Помогни ми!
Нима ще я отрежеш заради себе си?
Задължително трябва да я видя! - Сигурно са от фармацевтика Ягири.
Добре. Остави всичко на кака си. - Бях почти сигурен, че е той.
Тази вечер топката е в моето поле.
МУАХАХАХА!
Трябва да вървя. Трябва да си я върна.
Кака не може да го направи. Трябва...
Трябва аз да го направя. - Не е била там?
Да. Момчетата казаха, че я е нямало, когато са пристигнали в къщата.
Каза, че ученикът, наел тази стая, се казва Рюгамине, нали?
Ами той? - Когато се върнал, го разпитали
и трябваше да го върнат, но...
Явно е имал приятели с него... - Трябвало е просто да вземат и тях.
Безполезни сте. - Какво да правим?
Ало?
С Ягири Намие ли говоря? - А кой се обажда?
Казвам се... Рюгамине Микадо.
Предлагам ви сделка.
Епизод 11 ИЗКУШАВАЩА ПРОМЯНА
Гладен съм.
Леле... - Добре дошли, добре дошли.
Руско суши? Добро е. Евтино е.
"Какво е животът? За какво живеят хората?"
Ако някой ме пита нещо такова, ще го смеля от бой.
Разбирам. - Ако беше размечтан ученик - добре,
ама е престъпление да го каже стар якудза, нали?
Разбирам. - Хей, Симон...
Не разбираш какво ти говоря, нали? - Нито думичка.
Променила ли съм се?
Живея в този град от 20 години...
Не! Тези 20 години, в които живееш тук, не са били напразни.
Нищо няма да е било напразно, ако ти е от полза в живота.
Да ми е от полза? Това как да стане?
Например... Може да се омъжиш за мен.
Шинра...
Ти ли си Микадо?
По-послушен си, отколкото си те представях.
Или децата в днешни дни просто изглеждат така?
Е, каква е сделката, за която говореше?
Човекът, когото търсите, е при мен.
Разбирам. Колко искаш? - Не искам пари.
А какво искаш? - Истината.
Какво каза? - Искам да признаеш това,
което брат ти е причинил на Харима Мика,
и какво сте направили с тялото й.
За съжаление, имам само веществени доказателства...
Затова ще съм честен с теб. Предайте се.
Значи ти си от този тип хора.
Няма да простя на никой, който се изпречва на пътя на брат ми.
Няма! Всеки, който му се изпречи... не трябва да съществува.
Разбирам. Значи... тя е такъв човек.
Хей, кажи ми.
Къде е сестра ми? Трябва да вървя.
Приятелката ми се нуждае от мен. Трябва да съм до нея!
Хей, кажи ми!
Това е причината? Това ли е причината тя да умре
и тялото й да бъде използвано по този начин?!
Дори ще нападнат мен!
Това ли е причината да убиеш някого?
Нима искаш с действията си да направиш Ягири нещастен?
Какви ги говориш? Ако ще кажеш само това,
когато пораснеш и стъпиш в този свят,
по-добре си затвори гадната уста. - Добре.
Да, може би гледам света през розови очила... И какво от това?
Не си ли ти тази, която не разбира, че убийството не е нещо хубаво?
Гледаш много драми. Това са глупостите на Лейбниц
за някаква си хармония, ние сме в реалността.
Това върши работа, нали? - Това не е някаква епическа поема.
И ти не си герой. Знай си мястото! - Какво лошо има в това?!
Хармония, обещания и опортюнизъм? Обичам щастливите краища!
Какво лошо има да желаеш един такъв край?!
Няма да кажа, че е за доброто на хората или света...
Просто искам да видя! Искам да вярвам в тях!
Точно така. Аз вярвам. Вярвам!
Че всички... със сигурност...
Може да е банална идея...
Но самият факт, че е банална, значи, че всички мислят за нея!
Свърши ли?
Нямам силата, нито знанията да предизвикам някой,
който не разбира от разум. Даже нямам време да се опитвам.
Затова...
Разчитам на броя!
Какво?!
Невероятно! Всички са част от това, нали?
Невероятно е! Като паранормалните феномени в "Изчезнали"!
Господине, имате поща. - Искаш ли да опиташ да умреш?
Получихме го! - Сериозно ли?
Е, тогава... Тогуса, разчитам на теб.
Да. - Да го направим.
Колко от тях има? - Не мога да повярвам,
че толкова много хора дойдоха за първото ни събиране.
Това са...
Доларите?!
Хей, Айзък! - Какво има, Мириа?
Всички тези хора също ли са от Доларите?
Точно така, Мириа!
Добре, слушайте.
Ние сме част от най-младата и най-известната...
Какво е това? Нима всички тези са...
Стига бе. Стига бе! - Виж франчайза!
Но току-що се запознахме!
Невероятно!
Небето над родния ми град беше чисто и просторно, но...
Беше прекалено празно.
Когато бях дете, имаше всякакви приключения в този град.
Кога се промени всичко това?
Исках да променя нещо.
Но нямах нито волята, нито причината да си тръгна. И тогава се случи.
Два пъти... два пъти...
Различни светове ми се разкриваха.
Светове, за които не подозирах, и които не можех да достигна...
Успях отново да се свържа с Кида, който се бе преместил в Токио.
Създадох си и нови приятелства.
Един ден ми хрумна една идея. Първоначално беше просто шега.
Група? - Да.
Чух, че в Токио имало няколко различни групи.
Имаш предвид интернет група? - Не, всъщност...
Ще я направим в реалния свят.
Ще се установи в Икебукуро и ще я разгласяваме онлайн.
Нямаше да казваме на хората, че сме от Доларите.
Ще разказвахме, че сме чули за тях от някой друг
и така щяхме да разпространяваме името. Дори направих сайт на групата.
И парола му сложих.
Разпространявахме паролата през имейли и различни съобщения.
На нас също ни пишеха много. Разбира се,
имаше и много хора, които не ни вярваха.
Но други започнаха да се застъпват за нас. И всички бяха щастливи.
Имах лошо предчувствие за това.
Хора в реалния живот започнаха да се наричат Доларите.
Това не беше всичко. Докато не обръщахме внимание на сайта,
членовете се увеличаваха. А даже бяхме спрели паролата.
Сякаш някой някъде... издаваше информация.
Всички ли гледат? Ехо... - Може би се бяха уплашили?
Но хората, с които създадох Доларите, изчезнаха.
Но аз не се отказах. Не, не можех да се откажа.
Дори аз самият не знам защо, но...
Това не е вярно. Може да има няколко лоши тук.
Но трябва и да има хиляди други, които не са лоши.
Просто трябва да превърнем Доларите в добра група, нали?
Можем да правим неща, които ще премахнат лошата ни репутация.
Например да събираме боклука около града или да трием графитите...
Живущите са доста объркани.
На тази стена вчера имаше графити...
Но както сами виждате, сега стената е напълно чиста.
Невъзможно е само един човек да изчисти тези графити...
Да не би...
Отидох в Токио по покана на Кида. И там...
Доларите? - И аз не знам много за тях.
Но чух, че са голяма група и че избухват лесно.
Казват, че са от цветните банди, но никой не знае техния цвят.
Не бива да ги преследваш от любопитство. Така е най-добре за теб.
Но най-силните в града сега са Доларите, нали?
Е, каква група са?
Предполагам, че са "безцветни".
Доларите? Знам ги. Защото съм от тях.
Хванах си гадже, като се присъединих. - Пишат тъпи неща по стените...
Някой винаги ти отговаря на коментара.
На тази възраст трудно се оформят приятелства извън работа.
Чухте ли? Доларите са спасили няколко души от трафиканти на хора.
Доларите са върхът!
Не. Забавно е, това не е ли достатъчно?
Това е по-забавно, отколкото предполагах.
Забавно е, нали? - Който не си гледа телефона, е враг.
Не нападайте, само гледайте гневно. - Какво? Какво става?
Какви са тези хора?!
Ей, според вас кой е създателят на Доларите?
Дали е някой арабски милиардер? - Не мисля.
Онзи, който ни прати отговора,
е истинският основател на Доларите, нали?
Поне така чух... - Тогуса, червено е!
Червено! Червено е бе!
Не си приказлива, а?
Дотачин, Дотачин! - Казах ти да не ми викаш така.
Някой ми отговори на поста на стената на Доларите.
Всичко е готово. Ще ти позволя да се срещнеш с нея.
В замяна бих искал да ми съдействаш.
Селти.
Не е тук. Какво се мотаете? Намерете го!
Веднага! Размърдайте се! - Къде е отишъл?
Мамка му. Движение! - Махайте ми се от пътя.
Писна ми!
Кой го каза?
Нямам глава! Аз съм чудовище!
Нямам уста да говоря, ни очи, с които да покажа страстта си на другите!
Чу ли нещо? - Откъде идва?
И какво като не знам? Какво от това?!
Селти...
Точно тук съм.
Тук съществувам. - Какво си ти бе?
След като нямам очи, ще ви покажа какво всъщност съм аз!
Слушайте на воля виковете на тези, които са видели чудовище!
Безглавият... ездач...
Безглавият ездач. - Кой? Безглавият ездач?
Аз съм тук. Точно тук. Точно тук съм!
Вече плача... Крещя...
"Бях родена тук и сега!"
Само за да може съществуването ми да бъде свързано с този град!
Значи ти си Рюгамине Микадо?
Селти...
Върнете ми Селти!
Превод и субтитри: SugoiFanSubs
Точно така. Научих една истина в този град.
Търсех нещо прекалено нормално, прекалено лесно за намиране.
Може би това момче отново... Следващия път: "Всичко е свързано"